A | B | C | D | E | F | G | H | CH | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9
François Blondel | |
---|---|
Narození | 15. června 1618 Ribemont |
Úmrtí | 21. ledna 1686 (ve věku 67 let) Paříž |
Povolání | námořní inženýr, architekt, diplomat, profesor a matematik |
Zaměstnavatelé | Francouzská kolej (1656–1686) Maison du Roi (od 1660) Královská akademie architektury |
Příbuzní | Jacques-François Blondel (synovec)[1] |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
François Blondel (přibližně 10. června 1618 – 21. ledna 1686)[2] byl francouzský voják, matematik, diplomat, vojenský a civilní inženýr a architekt, zvaný Velký Blondel, aby se odlišil od jiných francouzských architektů podobného jména.[3] Je znám pro svou učebnici architektury Cours d'architecture, klíčový text po více než jedno století. Jeho zásady jej stavěly do opozice s Claudem Perraultem v širším sporu známém pod názvem querelle des anciens et des modernes, spor starých a moderních. François Blondel snad nebyl nejslavnějším akademikem své doby, jeho spisy však nejvíce kolovaly v široké veřejnosti: byly to učebnice matematiky Cours de Mathématiques, vojenského inženýrství Art de jetter les Bombes, fortifikačního stavitelství Nouvelle manière de fortifier les places a především zmíněný Cours d'Architecture.
Život
Nicolas-François Blondel se narodil v Ribemontu v Pikardii, pokřtěn byl 15. června 1618. Jeho otcem byl François-Guillaume Blondel, který studoval právo v Toulouse a po získání titulu v roce 1624 si koupil postavení avocat du roi v Ribemontu. Françoisova matka Marie de Louen pocházela z místní šlechty. Přestože François-Guillaume nebyl šlechtic, byl schopen koupit (nebo zdědit přes příbuzenství své ženy) dvě blízká panství, Gaillardon v roce 1620 a Les Croisettes před rokem 1635, a byl ve 30. a 40. letech 17. století několikrát starostou Ribemontu.[4] Nicolas-François byl dobře vzdělán v jazycích a nějaký čas se účastnil třicetileté války.
Dílo
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Porte_Saint-Denis_01.jpg/220px-Porte_Saint-Denis_01.jpg)
V roce 1640 kardinál Richelieu Blondela pověřil diplomatickými misemi v Portugalsku, Španělsku a Itálii, což Blondelovi umožnilo studovat fortifikační systémy těchto zemí. Z Itálie se vrátil se značně rozšířenými znalostmi matematiky a pravděpodobně se během této cesty setkal s Galileem, o kterém později tvrdil, že u něho studoval. Blondel se stal jedním z Galileových nejranějších francouzských přívrženců.[5]
Richelieu pak Blondela jmenoval důstojníkem jedné ze svých galér, La Cardinale, a na její palubě se Blondel účastnil útoku na přístav Tarragona a sloužil určitou dobu jako guvernér v Palamos. V roce 1647 velel dělostřelectvu během námořní expedice proti Španělům v Neapoli. Po uzavření míru ukončil svou vojenskou kariéru s hodností maréchal des camps (26. listopadu 1652).
V roce 1648 Blondel získal svou první architektonickou zakázku, velké stáje zámku Château de Chaumont-la-Guiche v obci Saint-Bonnet-de-Joux v jižním Burgundsku. Stáje byly postaveny místním zedníkem a podnikatelem Françoisem Martelem, kterému je často připisován i jejich návrh. Avšak Blondel v poznámce ve své edici z roku 1685 L'architecture françoise od Louise Savota uvádí, že byl za tento projekt odpovědný, a podle jeho biografa Anthonyho Gerbina neexistuje důvod Blondelův nárok zpochybňovat.[6] Přízemí s křížovou klenbou je rozděleno do tří lodí dvěma toskánskými arkádami se stáními pro více než osmdesát koní.[7] Na exteriéru vstupní fasády jsou dvě impozantní dvojitá schodiště vedoucí do velké síně v horním patře. Rámují ústřední portál, přetížený velkou sochou předchozího pána, Philiberta de La Guiche. Jeho dcera Henriette de La Guiche postavila stáje pro svého manžela, který byl Ludvík-Emmanuel z Valois, hrabě z Alais, guvernér Provence a vnuk Karla IX. Francouzského. Alais také vlastnil zámek Château d'Écouen. Tyto královské vazby vysvětlují monumentálnost designu. Alais pravděpodobně Blondela potkal v armádě.[8]
V roce 1652 se Blondel stal učitelem syna ministra zahraničních věcí, Loménie de Brienneho, s nímž podnikl kavalírskou cestu: Langres – Besançon – Basilej – Alsasko (Brisach) – Štrasburk (kde zkoumal mechanismus známého hodinového stroje) – Philippsburg – Mannheim – Mohuč – Haag – Hamburk – Lübeck – Kiel – Dánsko – Švédsko (Stockholm, Uppsala) – Finsko – Estonsko (Riga) – Královec – Gdaňsk – Krakov – Bratislava – Vídeň – Praha – Benátky – Řím – Florencie – Toulon. Jeho cesty mu pak pomohly při psaní učebnice Cours d'Architecture. Během 60. let 17. století podnikl Blondel druhou podobnou cestu se synem Jeana-Baptiste Colberta.
V roce 1656 byl Blondel jmenován profesorem matematiky a fortifikace na Královské škole (Collège de France). Během jeho četných nepřítomností ho zastupoval astronom Jean Picard. V letech 1657 až 1663 ho kardinál Mazarin vyslal na diplomatické mise do Itálie, Egypta, Řecka, Turecka, Německa, Polska, Moskvy (kde litoval, že neviděl pevnosti v Kazani vybudované proti Tatarům, a zjistil, že námořní obranná opatření jsou v holandském stylu), Pruska, Livonska (se švédskými fortifikacemi v Rize) a Litvy. Během svých cest se setkal s Paulem Wurzem, což vedlo k korespondenci, která vyústila v Blondelovu první publikaci, matematický text s názvem Epistola ad P. W. , který pojednává o pevných materiálech.[9] Blondel ukázal, že Galileův matematický důkaz toho, že parabolický průřez nosníku umožňuje, aby hmotnost nosníku byla snížena o třetinu, platí pouze pro konzoly nosníků a neplatí pro nosník podepřený na obou koncích, pro který je třeba využít půlkruhový nebo eliptický tvar.[10] Některé z těchto otázek byly znovu nastoleny v roce 1673, když publikoval svou práci Résolution des quatre principaux problèmes d'Architecture.
V roce 1659 u příležitosti cesty do Konstantinopole viděl akvadukt „na místě, které se nazývá Bělehrad, který svou velkolepostí, výškou a nádherou stavby nezaostává za Pont du Gard“. Tohoto roku byl vyslán jako diplomat do Kodaňe, kde zůstal až do roku 1663, kdy byl povolán zpět do Francie a stal se státním radou.
Následujícího roku 1664 jej Colbert jmenoval Královským námořním inžennýrem, Ingénieur du Roy pour la Marine, což mu vyneslo dohled nad stavbou opevnění přístavů v Normandii (Cherbourg, Le Havre), v Bretani a v Antilách (Martinique, Guadeloupe, Saint-Domingue), kde byl svědkem ohromujících účinků hurikánu na ostrově Saint-Christophe a kde našel materiál pro mnoho memoárů představených Akademii věd.
V roce 1671 král Blondela jmenoval ředitelem a profesorem na Královské akademii architektury, Académie Royale d'Architecture. V roce 1673 byl Blondel jmenován učitelem matematiky Dauphina, tedy korunního prince Ludvíka. Projekt vedl k vytvoření učebnice Cours de Mathématiques (1683).
Od roku 1670 až do své smrti v roce 1686 se Blondel plně věnoval odborným záležitostem a výuce. Spolupracoval na příručkách Antoina Furetièra a Adriana Auzouta pro matematiku a Giovanniho Alfonsa Borelliho pro astronomii.
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku François Blondel na anglické Wikipedii.
- ↑ Louis Gabriel Michaud: Biographie universelle ancienne et moderne. Dostupné online.
- ↑ Gerbino 2010, s. 10; Vuillemin 2008, s. 157. Nebyl příbuzný s Jacques-François Blondelem.
- ↑ Viz například L'Intermédiaire des chercheurs et curieux, vol. 54 (1906), sloupce 126.
- ↑ Gerbino 2010, s. 10.
- ↑ Gerbino 2010, s. xvi, 17.
- ↑ Gerbino 2010, ss. 18–21. Viz Blondelova poznámka na s. 109 z edice z roku 1685 Louis Savot's Architecture françoise (kopie na e-rara). Gerbino také poukazuje na to, že stáje jsou přisuzovány Blondelovi Louiasem Hautecoeurem v jeho Histoire de l'architecture classique en France, vol. 2 (1948), část 1, s. 511, ale „tvrzení jinak zůstalo nepovšimnuto.“ Herrmann 1982, s. 219, také připisuje stáje Blondelovi.
- ↑ Gerbino 2010, s. 18. Gerbino reprodukuje čtyři fotografie stájí od Williama Curtise Rolfa. Fotografie interiéru přízemí lze zobrazit online na Internet Archive.
- ↑ Gerbino 2010, ss. 18–19.
- ↑ Datováno 12. srpna 1657, ale poprvé vyšlo v roce 1661 (Gerbino 2010, ss. 138, 290). Plný název: F. B. Epistola ad P. W., in qua famosa Galilaei propositio discutitur, circa naturam lineae qua trabes secari debent ut sint aequalis ubique resistentiae et in qua lineam illam non quidem parabolicam, ut ipse Galilaeus arbitratus est, sed ellipticam esse demonstratur. OCLC 759544764.
- ↑ Blondelův důkaz byl některými autory zpochybňován, ale nyní je obecně přijímán jako správný (Gerbino 2010, s. 269 ). Nicméně až pozdější autoři ukázali, „že odpor proti zlomení se také mění v poměru k schopnosti nosníku ohýbat se před zlomením.“ Zvážení elasticity, část moderní teorie pevnosti materiálů, chybělo jak Galileově, tak Blondelově práci (Gerbino 2010, s. 269 ).
Literatura
- Gerbino, Anthony (2010). François Blondel: Architecture, Erudition, and the Scientific Revolution. Londýn a New York: Routledge. ISBN 9780415491990.
- Herrmann, Wolfgang (1982). "Blondel, François", vol. 1, s. 216–219, in Macmillan Encyclopedia of Architects, 4 svazky, editoval Adolf K. Placzek. New York: The Free Press. ISBN 9780029250006.
- Tadgell, Christopher (1996). "Blondel, (Nicolas-)François", vol. 4, s. 165–166, in The Dictionary of Art, 34 svazky, editovala Jane Turner, dotisk s drobnými opravami v roce 1998. New York: Grove. ISBN 9781884446009.
- Vuillemin, Jean-Claude (2008). "Blondel, Nicolas-François", vol. 1, s. 157–161, in The Dictionary of Seventeenth-Century French Philosophers, 2 svazky, editoval Luc Foisneau. Londýn a New York: Thoemmes Continuum. ISBN 9780826418616.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu François Blondel na Wikimedia Commons
- Cours d'architecture, 1. část (1675); od Getty Research Institute, digitalizováno Internet Archive
- Cours d'architecture, druhé vydání (1698), 1. část; Univerzita v Heidelbergu
Text je dostupný za podmienok Creative Commons Attribution/Share-Alike License 3.0 Unported; prípadne za ďalších podmienok. Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Podmienky použitia.
Antropológia
Aplikované vedy
Bibliometria
Dejiny vedy
Encyklopédie
Filozofia vedy
Forenzné vedy
Humanitné vedy
Knižničná veda
Kryogenika
Kryptológia
Kulturológia
Literárna veda
Medzidisciplinárne oblasti
Metódy kvantitatívnej analýzy
Metavedy
Metodika
Text je dostupný za podmienok Creative
Commons Attribution/Share-Alike License 3.0 Unported; prípadne za ďalších
podmienok.
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Podmienky
použitia.
www.astronomia.sk | www.biologia.sk | www.botanika.sk | www.dejiny.sk | www.economy.sk | www.elektrotechnika.sk | www.estetika.sk | www.farmakologia.sk | www.filozofia.sk | Fyzika | www.futurologia.sk | www.genetika.sk | www.chemia.sk | www.lingvistika.sk | www.politologia.sk | www.psychologia.sk | www.sexuologia.sk | www.sociologia.sk | www.veda.sk I www.zoologia.sk