A | B | C | D | E | F | G | H | CH | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9
Jeruzalém יְרוּשָׁלַיִם القُدس | |
---|---|
Hlavní město Izraele[pozn 1] | |
Poloha | |
Souřadnice | 31°47′ s. š., 35°13′ v. d. |
Nadmořská výška | 606–826 m n. m. |
Časové pásmo | UTC +2 |
Stát | ![]() |
distrikt | Jeruzalémský |
![]() ![]() Jeruzalém | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 125,156 km² |
Počet obyvatel | 901 300 (2017[1]) |
Hustota zalidnění | 7149,6 (r.2017) obyv./km² |
Náboženské složení | Židé (65 %), muslimové (32 %), křesťané (2 %), ostatní (1 %)[2] |
Správa | |
Starosta | Moshe Lion |
Vznik | 4. tisíciletí př. n. l. |
Oficiální web | www |
Telefonní předvolba | +972 2 |
PSČ | 91000-91999 |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jeruzalém (hebrejsky יְרוּשָׁלַיִם, Jerušalajim, arabsky القُدس,
al-Kuds) je, co do rozlohy a počtu obyvatel, největší město Izraele,[3] kde na území o rozloze 125,1 km² žije celkem 901 300 obyvatel (údaje z konce roku 2017).[1] Izrael a Palestina považují Jeruzalém za své hlavní město, podle interního informačního podkladu českého Parlamentního institutu však většina zemí pokládá za hlavní město Izraele Tel Aviv-Jaffa.[4][pozn 1] Jeruzalém se nachází v Judských horách na hranici úmoří Středozemního a Mrtvého moře na okraji Judské pouště. Současný Jeruzalém se rozrůstá daleko za hranicemi Starého Města.
Historie města sahá až do 4. tisíciletí př. n. l. a činí tak z Jeruzaléma jedno z nejstarších měst na světě.[5] Jeruzalém je nejsvětějším místem judaismu a duchovním centrem židovského národa.[6] Nachází se v něm však také množství významných starověkých křesťanských míst a je považováno za třetí nejsvětější místo islámu.[7]
Nejsvětější místa tří monoteistických náboženství se rozkládají ve Starém Městě na celkové rozloze necelého čtverečního kilometru a zahrnují Chrámovou horu, Západní zeď, baziliku Svatého hrobu, Skalní dóm a mešitu al-Aksá. Staré Město, které je společně s jeruzalémskými hradbami zapsáno na seznamu světového dědictví UNESCO, se tradičně dělí do čtyř čtvrtí (arménské, křesťanské, židovské a muslimské), jejichž názvy však byly zavedeny až v 19. století.[8] V průběhu dějin byl Jeruzalém dvakrát zničen, 23krát obléhán, 52krát napaden a 44krát dobyt.[9]
Na počátku 21. století zůstává status Jeruzaléma jedním z klíčových problémů izraelsko-palestinského konfliktu. Izraelská anexe východního Jeruzaléma byla označena za okupaci a opakovaně kritizována Organizací spojených národů (OSN)[10] a právě východní Jeruzalém je považován Palestinskou autonomií za hlavní město jejich budoucího státu.[11] V důsledku rezoluce Rady bezpečnosti OSN číslo 478 (z roku 1980) přesunula většina států světa svá velvyslanectví mimo Jeruzalém.
Etymologie
Hebrejština
Nejstaršími dokumenty, zmiňujícími jméno Jeruzaléma, jsou egyptské klatebné nápisy (z 19. a 18. stol. př. n. l.), kterými byli proklínáni potenciální nepřátelé Egypta, kteří jej napadali často právě z oblasti Syropalestiny. Jméno města se v těchto nápisech objevuje jako „Ašamam“ nebo „Rašlamam“.
Souhlásky š a m se pak objevují i v podobném pojmenování – knize Genesis zmiňován „Melchisedech, král Šálemu“ – města, které je ztotožňováno s Jeruzalémem. Pojmenování tohoto města jako „Jebús“ pak vychází od Jebusejců, kteří město původně obývali. Jméno Jeruzalém možná vzniklo spojením těchto dvou výrazů do „Jebús-Šálem“. Tradice pak slovo „Jeruzalém“ vykládá jako „město pokoje“ (hebrejsky ´ír šalom). Vznik pojmenování je však stále nejasný.
Podle midraše má Jeruzalém celkem 70 jmen, mnohá z nich jsou básnická. Některé tyto výrazy jsou však užívány dodnes, zejména „Město Davidovo“ nebo „Sijón“ (pojem Sijón však označuje spíše Chrámovou horu).
Ostatní jazyky
V roce 131 nechal postavit císař Hadrianus na troskách Jeruzaléma římské město, které bylo pojmenováno „Colonia Aelia Capitolina“ – Aelius bylo jedno z jmen císaře Hadriana a slovo „Capitolina“ je na počest římského nejvyššího boha Jupitera Kapitolského.
V arabštině je rozšířeným jménem pro Jeruzalém „al-Quds“ (القُدْس), což doslova znamená „svatost“, je také používáno v mnoha kulturách ovlivněných islámem, první užití tohoto jména můžeme sledovat do 9. století, 200 let po dobytí města. Avšak původní název pro Jeruzalém v arabštině pochází právě z latinského „Aelia“ – „Ilija“ (arabsky إلياء). a بَـيْـت الْـمَـقْـدِس (Bajt ul-Maqdis) či بَـيْـت الْـمُـقَـدَّس (Bajt ul-Muqaddas), z čehož vzniklo jméno al-Quds. Tyto názvy pocházejí z hebrejského názvu pro chrám בית המקדש (bejt ha-mikdaš, svatyně).
Dějiny
Vznik města a období prvního Chrámu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/Jerusalem_ruins_from_Davids.jpg/170px-Jerusalem_ruins_from_Davids.jpg)
Jádro Jeruzaléma vzniklo v eneolitu na vyvýšenině, která je dnes nazývána jako Město Davidovo. Proměna z přechodného sídliště v regulérní město se udála v 19. stol. př. n. l. Ve 14. stol. př. n. l. byl již Jeruzalém opevněným a důležitým kenaánským městem.[12]
Podle biblických zpráv bylo město přinejmenším až do 11. stol. př. n. l. obýváno Jebusity a okolo roku 1000 př. n. l. Jeruzalém padl do rukou Izraelitů (pod vedením krále Davida) a následně byl ustanoven hlavním městem izraelského království. Do Jeruzaléma byla údajně přenesena Archa úmluvy, takže se Jeruzalém stal nejen správním, ale také náboženským centrem. Davidův syn Šalomoun pak podle tradice navíc ve městě zbudoval Chrám, což pozici Jeruzaléma významně posílilo. Archeologický průzkum však ukázal, že v 10. století př. n. l. byl Jeruzalém pouhou horskou vesnicí.[13]
Během následujících staletí se však tato vesnice rozrostla ve město, které mělo rozlohu okolo 60 hektarů.[14] Za vlády krále Chizkijáše byl Jeruzalém (tehdy již značně větší) roku 701 př. n. l. obležen asyrským vojskem. Obléhání však Jeruzalém přestál (na rozdíl od severoizraelského Samaří, které bylo 722 př. n. l. dobyto), mimo jiné díky Šiloašskému tunelu, který přiváděl vodu z pramene Gichon nacházejícího se mimo město, do nádrže Siloam uvnitř hradeb.[15] V roce 598 př. n. l. však byl Jeruzalém dobyt babylonským vojskem. Po pokusu o vzpouru proti babylonské nadvládě bylo město roku 586 př. n. l. dobyto znovu – babylonský král Nebukadnesar II. zničil jeruzalémský Chrám a velkou část obyvatelstva odvedl do zajetí.
Období druhého Chrámu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/21/Prise_de_J%C3%A9rusalem.jpg/220px-Prise_de_J%C3%A9rusalem.jpg)
Poté, co Babylonii ovládli Peršané a Kýros II. povolil návrat zajatců a vyhlásil náboženskou svobodu (539 př. n. l.), byl Jeruzalém znovu vybudován jako hlavní město judské provincie. Záhy byl obnoven i Chrám, který byl tentokrát poměrně skromný. Roku 332 př. n. l. zemi obsadil Alexandr Veliký, Jeruzalém však nebyl dotčen. Začalo období helenizace, izraelská země byla zprvu pod vládou Ptolemaiovců, od roku 198 př. n. l. pak pod vládou Seleukovců. Vyšší židovské vrstvy ochotně přijímaly řecké zvyklosti. To se však nakonec proti židům obrátilo, když Antiochos IV. Epifanés vyhlásil v celé říši jediný kult a v jeruzalémském Chrámu byla na místě oltáře postavena socha Dia Olympského. Následně roku 167 př. n. l. vypuklo Makabejské povstání, které Judeu zbavilo cizí nadvlády – vlády se ujali Hasmonejci.
Vláda Hasmonejců trvala do roku 63 př. n. l., kdy Jeruzalém dobyli Římané. Roku 37 př. n. l. byl Římem jmenován judským tetrarchou Herodes Veliký, který město rozšířil a podstatně zkrášlil – nechal přebudovat Chrám, mnohé ulice nechal vydláždit mramorem, nechal postavit pevnost Antonia. Po jeho smrti roku 4 př. n. l. Judeu spravovali římští prefekti a prokurátoři, kteří s postupem času stále necitlivěji zasahovali do záležitostí Židů a uvrhovali zemi do chaosu.
Roku 66 nakonec vypuklo protiřímské povstání – začala První židovská válka. Roku 69 Římané oblehli Jeruzalém, a když byl roku 70 téměř vyhladověn, dobyli jej. Chrám vypálili a celé město zcela srovnali se zemí. Z Chrámu zbyla jen západní zeď – Zeď nářků.
Římská nadvláda
Jeruzalém zůstal v troskách až do vlády císaře Hadriána, který jej znovu vybudoval jako římské město, pojmenované Colonia Aelia Capitolina (135), a zakázal židům do něj vstupovat. Zákaz však nebyl striktně dodržován – ještě v tom samém století v Jeruzalémě vznikla židovská osada.
Císař Constantinus I. se snažil přeměnit Jeruzalém v křesťanské město, obnovil tedy Hadriánův zákaz. Mírně však slevil, když dovolil židům vstup do města na jediný den v roce – ve výroční den zboření Chrámu (Tiš'a be-av). Matka Konstantina Velikého, Helena, podle legendy navštívila Jeruzalém, kde nalezla zbytky kříže, na kterém byl ukřižován Ježíš. Určila místo ukřižování a na tomto místě byla vybudována bazilika Svatého hrobu (někdy označován jako „Boží hrob“).
Konstantinův následník, Iulianus Apostata, který bojoval proti křesťanství, zákaz vstupu do Jeruzaléma zrušil a také zahájil stavbu nového židovského Chrámu, avšak následujícího roku (363) zemřel při tažení proti Persii. Jeho následníci pak prosazovali znovu křesťanství.
Byzantská nadvláda
Roku 395 se Římská říše rozdělila na dvě části a oblast Palestiny připadla Východořímské říši. Východořímská říše plně podporovala šíření křesťanství v Palestině a v rámci své prokřesťanské politiky přijímala i protižidovská opatření (Theodosius I. a Theodosius II.); pro Jeruzalém to znamenalo především trvání zákazu pobytu Židů. V Jeruzalémě se pokračovalo s výstavbou církevních staveb, kostelů a klášterů[16] (za vlády Theodosia II. bylo v Jeruzalémě již 200 klášterů a hospiců[17]). Jeruzalém byl sídlem křesťanského patriarchy, který byl hlavou církve ve Svaté zemi.[18] Město bylo rovněž cílem křesťanských poutníků všech vyznání, včetně latinských poutníků ze Západu a existuje i možnost, že do Jeruzaléma přicházeli i afričtí poutníci z Núbie,[19] ale i také poutním místem pro Židy z celého Blízkého východu.[20]
Muslimské a křižácké období
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/1099jerusalem.jpg/220px-1099jerusalem.jpg)
Roku 638 byl Jeruzalém ovládaný Byzantinci bez boje dobyt muslimskými vojsky chalífy Umara II., kteří rychle povolili židům návrat do Jeruzaléma. Na Chrámové hoře byl postaven Skalní dóm a mešita al-Aksá. Jeruzalém poté na dalších 400 let náležel muslimským Umajjovcům a posléze Fátimovcům. V 11. století na Blízký východ vpadli Turci, kteří roku 1078[21] dobyli Jeruzalém, ale již roku 1097 jej Fátimovci od Turků, oslabených postupem první křížové výpravy v Sýrii, dobyli nazpět. Fátimovští vojáci vydrancovali město, pobili zdejší muslimy a vyhnali zbylé křesťanské obyvatelstvo. O dva roky později byl Jeruzalém obležen a dobyt evropskými křižáky, kteří většinu jeho obyvatelstva povraždili.
Město se stalo centrem křižáckého Jeruzalémského království na dalších 88 let. Po porážce křižáků v bitvě u Hattínu roku 1187 se blíže k Jeruzalému dostal Saladin, po krátkém obléhání si město podmanil a vrátil pod muslimskou nadvládu. Roku 1192 uzavřel Saladin s křižáky dohodu z Ramly, která zajišťovala volný přístup křesťanským poutníkům do města.
S návratem muslimské vlády nad městem se do Jeruzaléma vrátili i židé. Ve 13. století se pak nadvláda nad městem střídala, nakonec však křižáci byli po pádu Akkonu, poslední křižácké výspy, roku 1291 definitivně vyhnáni.
Období Osmanské říše
Roku 1517 padl Jeruzalém do rukou Osmanské říše a město vkročilo do období rozkvětu. Sultán Sulejman I. vybudoval dodnes dochované jeruzalémské hradby, obnovil tvrz a Davidovu věž. Koncem 16. století však zeslábla moc centrální vlády Osmanské říše a naopak vzrostla moc lokálních vládců a náčelníků usazených i nomádských kmenů. Jednotlivé skupiny mezi sebou často bojovaly, což vedlo k pustnutí celé Palestiny.[22] To se přirozeně odrazilo i v Jeruzalémě, kde se velké části uprostřed města vylidnily.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/Jerusalem%2C_city_wall.jpg/220px-Jerusalem%2C_city_wall.jpg)
Na počátku 19. století čítalo obyvatelstvo Jeruzaléma asi 9 000 lidí (zhruba 4 tisíce muslimů, 3 tisíce křesťanů a 2 tisíce židů). Veškerá populace žila doposud uvnitř hradeb Starého Města, jež tvořily čtyři čtvrti: muslimská, křesťanská, židovská a arménská. I přes mírnou imigraci židů z východní Evropy však město stále stagnovalo.[23]
Změnu přinesl až nový správní systém, který zavedl Ibráhím Álí poté, co s egyptským vojskem roku 1831 dobyl Palestinu.[24] Egypťané dokázali v zemi zajistit bezpečnost, pacifikovat odbojné kmenové klany a podpořit rozvoj zemědělství a obchodu.[25] Jednou z nejdůležitějších událostí se pro Jeruzalém během egyptské vlády stala imigrace asi 1 500 židů, již přišli ze zemětřesením poničeného Safedu, čímž se židé stali v Jeruzalémě nejsilnější náboženskou skupinou (5000 židů, 4500 muslimů, 3500 křesťanů, celkem 13 000 obyvatel).[26] Roku 1840 přispěchala na pomoc Osmanské říši Velká Británie s některými dalšími evropskými mocnostmi a vytlačila Egypťany z Palestiny. Osmané sice od Egypťanů převzali moderní správní systém Palestiny, nedokázali již však zajistit v zemi bezpečnost, takže boje kmenových náčelníků se obnovily a země byla opět uvržena na cestu stagnace.[27]
Osmanská říše si byla vědoma, že vládu nad Palestinou jí získaly zpět evropské mocnosti, začala proto zavádět reformy a zaujala také liberálnější přístup k menšinám. Evropské státy si navíc mohly dovolit stále více zasahovat do vnitřních záležitostí říše, zejména díky obnově kapitulací. V samotném Jeruzalémě se to projevilo příchodem evropských konzulů do Jeruzaléma, pod jejichž ochranou si v tomto městě zřídil své sídlo také anglikánský biskup a řecký i latinský patriarcha a misijní organizace vybudovaly nemocnice a školy.[28] V důsledku zlepšení dopravního spojení Palestiny s Evropou a rostoucích represí v Ruském impériu vůči židům, přicházelo do Palestiny stále více aškenázských židů, kterým nakonec zajišťoval právní ochranu zejména britský konzulát. Židovské obyvatelstvo se tak začalo diferencovat; sefardští židé totiž byli zpravidla osmanskými občany, a disponovali tudíž značně většími právy než Aškenázové, kteří například jakožto cizinci nemohli nakupovat nemovitosti. Aškenázské židy proto podporovali židé z jejich domovských zemí skrze fondy, nazývaných chaluka.[29]
Britská vláda
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/Jerusalem_in_1933.jpg/220px-Jerusalem_in_1933.jpg)
V 1. světové válce připadl Jeruzalém 10. prosince 1917 Britům. Následujícího dne do města vstoupil vojenský velitel Edmund Allenby. Postavení města s příchodem Britů stouplo a stalo se významným centrem. Se založením Britského mandátu Palestina v roce 1920 bylo město místem sídla nejvyššího komisaře. Sionisté navíc ve městě postavili sídlo Národního institutu, ve které sídlila Židovská agentura a Židovská národní rada (Vaad Leumi). V roce 1925 byla na hoře Skopus otevřena Hebrejská univerzita. Byly také založeny nové čtvrti mimo hradby města – jak židovské, tak i arabské.
V tomto období se zostřoval etnický konflikt mezi Araby a Židy. V roce 1929 vypukly v Palestině násilné nepokoje s náboženským podtextem, které se velmi silně projevovaly i v Jeruzalému. Další konfrontaci přineslo Arabské povstání v letech 1936–1939.
Válka o nezávislost a rozdělení Jeruzaléma
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/78/Jewish_Quarter_Refugees.jpg/170px-Jewish_Quarter_Refugees.jpg)
Podle plánu Organizace spojených národů na rozdělení Palestiny bylo předpokládáno, že Jeruzalém spolu s Betlémem bude mezinárodním územím (corpus separatum). Avšak když vypukla První arabsko-izraelská válka (Válka o nezávislost), ignorovaly obě strany tento status a snažily se získat vládu nad Jeruzalémem. Arabské jednotky zablokovaly židům cestu do Jeruzaléma a zastavily přívod vody do města. Jen ozbrojené konvoje dokázaly do města za cenu těžkých ztrát proniknout a přivézt do něj zásoby.
Když Britové 14. května 1948 odešli ze země a Izrael vyhlásil nezávislost, vstoupila do země Arabská legie a boje se rozpoutaly naplno. Arabské legie již 18. května vstoupily do města a následujícího dne se dostaly až do židovské čtvrti. Avšak 20. května izraelské jednotky získaly území zpět. Ne však nadlouho – 28. května padla židovská čtvrť opět do rukou Arabů. 1. června začínali Izraelci v Jeruzalémě prohrávat. V červenci pak byl ještě učiněn pokus dobýt zpět Staré město, avšak neuspěl.
Po konečném uzavření příměří tak Izraelcům zůstala jen západní část Jeruzaléma. V prosinci 1949 do ní přesídlil Kneset. Přesunout se musela také Hebrejská univerzita. 7. listopadu 1949 pak vyhlásil David Ben Gurion Jeruzalém hlavním městem Státu Izraele.[30]
Sjednocený Jeruzalém
5. června 1967 vypukla Šestidenní válka. Jordánské vojsko ostřelovalo židovské město a dobylo budovu velitelství sil OSN. Izraelská armáda (Cahal) však odrazila jordánský útok a zahájila protiútok, ve kterém odřízla Jeruzalém od Ramalláhu. Následně se Izraelci skrz Lví bránu dostali do Starého města a ovládli celý Jeruzalém. Palestinští obyvatelé získali trvalý pobyt, ne však občanství[zdroj?.
Kultura a vzdělání
V Jeruzalémě se nachází mnohá muzea. Jedním z nejznámějších je Izraelské muzeum, které obsahuje velkou sbírku archeologických nálezů včetně svitků od Mrtvého moře. Muzeem zaměřeným speciálně na archeologii je pak Rockefellerovo muzeum. Výtvarné umění je zase vystaveno v Tichově domě. Městem samotným se zabývá muzeum v Davidově věži. Jad vašem je muzeum a zároveň památník holocaustu. V neposlední řadě stojí v Jeruzalémě ještě Islámské muzeum.
Město má dva profesionální orchestry – Izraelská filharmonie a Izraelská Camerata Jeruzalém. Nachází se zde taky množství divadel (např. Jerar Bachar, Bejt Šmuel či Divadlo Chan) a kinosálů – v některých z nich jsou pořádány i mezinárodní filmové festivaly (Jeruzalémský filmový festival). Hlavní kulturní událostí roku je Izraelský festival, který se koná pravidelně v kulturním komplexu nazvaném Jeruzalémské divadlo, kde se nachází několik sálů a kde se celoročně konají kulturní akce.
Nejvýznamnějším vzdělávacím střediskem je Hebrejská univerzita, v jejíž kampusu na Giv'at Ram stojí Židovská národní a univerzitní knihovna.
Geografie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5b/Yad_Vashem_view_of_Jerusalem_valley_by_David_Shankbone.jpg/220px-Yad_Vashem_view_of_Jerusalem_valley_by_David_Shankbone.jpg)
Jeruzalém se nachází ve střední části Judských hor, které zahrnují Olivový vrch (východ) a vrch Skopus (severovýchod). Nadmořská výška Starého Města je zhruba 760 m n. m.[31] Celý Jeruzalém je obklopen údolími a suchými říčními koryty (vádí). Oblast jižně od Starého Města protínají tři údolí.[32] Kidronské údolí probíhá východně od Starého města a odděluje Olivovou horu od vlastního města. Podél jižní části starého Jeruzaléma se naopak nachází Hinonské údolí se strmými roklemi spojovanými s biblickou eschatologií konceptů geheny nebo pekla.[33] Tyropoeonské údolí začíná na jihozápadě poblíž Damašské brány, probíhá směrem jihojihovýchod centrem Starého Města k Siloamské nádrži a rozděluje spodní část dvou vrchů, Chrámové hory na východě a zbytku města na západě. Dnes je toto údolí skryto sutí, která se zde během století nahromadila.[32]
Městské části
Jeruzalém se dělí na dva základní celky, Staré Město s tradici kontinuálního osídlení od starověku a nová předměstí vznikající v jeho okolí od 19. století. Ta se dělí na dvě další podčásti a to Západní Jeruzalém a Východní Jeruzalém.
Západní Jeruzalém sestává z území, které bylo pod kontrolou Izraele od roku 1948 a jde především o západní a jihozápadní městské čtvrtě. Centrum Západního Jeruzaléma leží při ulici Derech Jafo, kde se rozkládá takzvaný Střed Města (Lev ha-Ir). Mezi významné čtvrtě Západního Jeruzaléma patří ultraortodoxní Me'a Še'arim, rušné a historické čtvrtě jako Machane Jehuda nebo Nachla'ot, obytné distrikty Katamon, Talpijot, Rechavja, Romema nebo Jemin Moše (zcela nová čtvrť vybudovaná na konci 19. století filantropem sirem Moses Montefiore)[34]. Vládní čtvrť Kirjat ha-Memšala a univerzitní Giv'at Ram, pozůstatky jinonárodních osadnických aktivit jako Německá Kolonie, Řecká Kolonie nebo Ruský Dvůr, nová sídlištní předměstí Kirjat Menachem či Kirjat ha-Jovel, průmyslové zóny jako Har Chocvim nebo historické vesnice dodatečně integrované do města (Ejn Kerem).
Východní Jeruzalém je situován ve východní části města a dále na jeho severních a jižních okrajích. Zahrnuje území, která byla okupována Izraelem roku 1967 a přičleněna do správních hranic Jeruzaléma. Jsou to jednak historická arabská předměstí Jeruzaléma jako Bab az-Zahra nebo Šejch Džarach vyrůstající od 19. století, ale i bývalé vesnice, postupně srůstající s Jeruzalémem jako Ras al-Amud nebo Bejt Chanina. Na území Východního Jeruzaléma leží i četné židovské čtvrti, většinou pojaté jako samostatné sídlištní celky jako Har Choma, Pisgat Ze'ev nebo Ramot. Některé z nich přímo navazují na židovskou zástavbu Západního Jeruzaléma jako Ramat Eškol nebo Ma'alot Dafna. Jsou zde i izolované židovské enklávy umístěné přímo ve většinově arabských čtvrtích, zejména Ma'ale ha-Zejtim v Ras al-Amud.
Z geograficko-politického hlediska je unikátem čtvrť Talpijot Mizrach, která neleží ani v Západním ani ve Východním Jeruzalému ale v prostoru, který byl před rokem 1967 nárazníkovým pásmem a tedy zónou nikoho. Podobně specifická je lokalita hory Skopus, která sice leží ve východním Jeruzalému ale byla před rokem 1967 izraelskou enklávou, k níž patřila i sousední arabská vesnice Isavija.
Okolí Jeruzaléma
V biblických dobách byl Jeruzalém obklopen lesy mandloní, olivovníků a borovic. Během století válek a zanedbávání však došlo k jejich zničení. Zemědělci ze zdejší oblasti proto při svazích vybudovali kamenné terasy, které zadržují půdu tak, aby nedocházelo k jejímu odnosu.[35] Jedním ze zdejších hlavních problémů též vždy bylo zásobování vodou, o čemž svědčí složitá síť starověkých akvaduktů, tunelů, nádrží a cisteren po celém městě.
Od 20. století probíhá v okolí Jeruzaléma rozsáhlé zalesňování. Zejména takzvaný Jeruzalémský koridor západně od města je výrazně zalesněn. Procházejí tudy významné vodní toky, které mají často původ na rozvodí ležícím v prostoru Jeruzaléma jako potok Sorek. Většinou ale jde o sezónní toky (vádí).
Zhruba 60 kilometrů západně se nachází Tel Aviv a Středozemní moře a 36 kilometrů východně Mrtvé moře, které je nejníže položenou vodní plochou na světě.[36][37] V blízkosti Jeruzaléma se zformovala rozsáhlá sídelní aglomerace, která přesahuje bez ohledu na politické hranice i na Západní břeh Jordánu. Mezi její součásti patří na jihu Betlém a Bejt Džala, na východě Abu Dis a Ma'ale Adumim, na západě Mevaseret Cijon a na severu Ramalláh nebo Giv'at Ze'ev.[38][39][40]
Klima
Pro město je charakteristické středozemní klima (Köppenova klasifikace podnebí – Csa) s teplými suchými léty a studenými deštivými zimami. Sněhové srážky se během zimy obvykle vyskytují jednou či dvakrát, ačkoliv, v průměru každé tři až čtyři roky, Jeruzalém zažívá vydatné návaly sněhu. Nejchladnějším měsícem roku je s průměrnou teplotou 8 °C leden, zatímco nejteplejšími měsíci jsou s průměrnou teplotou 23 °C červenec a srpen. Mezi denními a nočními teplotami panují díky nadmořské výšce významně rozdíly a chladné noci jsou zde dokonce i v létě. Průměrný roční úhrn srážek je zhruba 590 milimetrů a nejčastější výskyt srážek je mezi říjnem a květnem.[41]
Většina znečištění ovzduší je způsobena automobilovou dopravou.[42] To je způsobeno zejména tím, že mnoho hlavních silnic nebylo kapacitně stavěno pro tak velký objem dopravy, který vede k dopravním zácpám a většímu uvolňování oxidu uhelnatého do ovzduší. Průmyslové znečištění uvnitř města je řídké, větrem sem však mohou být přeneseny emise z továren na izraelském středomořském pobřeží.[42][43]
Jeruzalém – podnebí | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Období | leden | únor | březen | duben | květen | červen | červenec | srpen | září | říjen | listopad | prosinec | rok |
Průměrné denní maximum | 12 | 13 | 16 | 21 | 25 | 28 | 29 | 29 | 28 | 25 | 19 | 14 | 22 |
Průměrné denní minimum | 4 | 4 | 6 | 9 | 12 | 15 | 17 | 17 | 16 | 14 | 9 | 6 | 11 |
Průměrné srážky | 142,2 | 114,3 | 99,1 | 30,5 | 2,5 | 0 | 0 | 0 | 0,0 | 22,9 | 68,8 | 109,2 | 589,5 |
Zdroj: The Weather Channel[41] |
Demografie
rok | židů | muslimů | křesťanů | celkem |
---|---|---|---|---|
1525 | 1 000 | 3 700 | neznámo | 4 700 |
1538 | 1 150 | 6 750 | neznámo | 7 900 |
1553 | 1 634 | 11 750 | neznámo | 13 384 |
1562 | 1 200 | 11 450 | neznámo | 12 650 |
1844 | 7 120 | 5 000 | 3 390 | 15 510 |
1876 | 12 000 | 7 560 | 5 470 | 25 030 |
1896 | 28 110 | 8 560 | 8 750 | 45 420 |
1922 | 34 000 | 13 400 | 14 700 | 62 600 |
1931 | 51 200 | 19 900 | 19 300 | 90 500 |
1944 | 97 000 | 30 600 | 29 400 | 157 000 |
1948 | 100 000 | 40 000 | 25 000 | 165 000 |
1967 | 195 700 | 54 963 | 12 646 | 263 307 |
1980 | 292 300 | neznámo | neznámo | 407 100 |
1985 | 327 700 | neznámo | neznámo | 457 700 |
1987 | 340 000 | 121 000 | 14 000 | 475 000 |
1990 | 378 200 | 131 800 | 14 400 | 524 400 |
1995 | 482 000 | 164 300 | 16 300 | 662 600 |
1996 | 421 200 | neznámo | neznámo | 602 100 |
2000 | 448 800 | 208 700 | neznámo | 657 500 |
2004 | 458 000 | 225 000 | 15 000 | 706 000 |
2007 | 489 480 | neznámo | neznámo | 746 300 |
2010 | 491 800 | neznámo | neznámo | 788 100 |
2011 | 499 400 | neznámo | neznámo | 804 400 |
2012 | 502 800 | neznámo | neznámo | 815 300 |
2013 | 509 600 | 295 500[44] | 15 000 | 829 900 |
2014 | 520 700 | 303 400[45] | 15 600 | 849 800 |
2015 | 528 700 | 311 100[46] | 15 600 | 865 700 |
2016 | 536 600 | 319 800[47] | 15 700 | 882 700 |
2017 | 546 100 | neznámo | neznámo | 901 300 |
K 31. prosinci 2017 žilo v Jeruzalémě 901 300 obyvatel, z čehož bylo 546 100 Židů (cca 60,6 %).[1] Databáze ministerstva vnitra Izraele (s poněkud jinou metodikou) ovšem ukazuje podstatně vyšší populaci. Už koncem roku 2011 měl Jeruzalém podle ní 933 113 obyvatel.[48]
Podle studie z roku 2000 dochází nicméně k poklesu podílu židovského obyvatelstva, což je připisováno jak vyšší porodnosti muslimského obyvatelstva, tak odchodu židovských obyvatel. Studie rovněž ukázala, že z 32 488 obyvatel Starého Města je pouhých 9 % Židů.[49]
V roce 2005 se v Jeruzalémě usadilo 2850 nových imigrantů, především ze Spojených států, Francie a zemí bývalého Sovětského svazu. Migrační saldo má však Jeruzalém záporné, neboť počet lidí, kteří odcházejí převyšuje počet těch, kteří přicházejí. V roce 2005 se například do Jeruzaléma přistěhovalo zhruba 10 tisíc lidí, avšak o 6 tisíc víc bylo těch, kteří se vystěhovali.[2] Počet jeruzalémského obyvatelstva se nicméně kontinuálně rozrůstá, a to především díky vysoké porodnosti v arabské a charedi komunitě. Díky tomu je hrubá míra porodnosti v Jeruzalémě (4,02 ‰) vyšší než v Tel Avivu (1,98 ‰) a rovněž vysoko nad celostátním průměrem 2,9 ‰. Průměrná velikost jeruzalémské domácnosti je 3,8 obyvatel.[2]
V roce 2005 došlo v relativních číslech k 1,8% populačnímu růstu (13 tisíc obyvatel), což je blízko celostátnímu průměru, zároveň však dochází k posunu náboženské a etnické skladby populace. Zatímco 31 % židovské populace je tvořeno dětmi do patnácti let, u arabské populace je to 42 %.[2] To potvrzuje existující trend, podle kterého v uplynulých čtyřech desetiletích dochází k poklesu podílu židovského obyvatelstva. Ještě v roce 1967 měli Židé 74% podíl na počtu obyvatel, kdežto v roce 2006 to bylo o 9 procentních bodů méně.[50] Mezi možné faktory, které tento trend ovlivňují, patří vysoké náklady na bydlení, méně pracovních příležitostí a stále větší náboženský charakter města. Mnoho lidí se tak v rámci hledání levnějšího a sekulárnějšího bydlení stěhuje na předměstí a měst na pobřeží Středozemního moře.[51]
Podíl charedim v roce 2009 strmě rostl. K roku 2009 navštěvovalo z celkového počtu 150 100 školáků pouhých 40 % z nich státem provozované sekulární a národní náboženské školy, zatímco 60 % navštěvovalo charedi školy. Tato skutečnost koreluje s vysokým počtem dětí v charedi rodinách.[52][53]
Zatímco mnoho Izraelců vnímá Jeruzalém jako chudé a zanedbané město zatažené do náboženských a politických tlaků, pro palestinské Araby je Jeruzalém magnetem, který nabízí větší počet pracovních příležitostí než jakékoliv město na Západním břehu nebo v Pásmu Gazy. Palestinští představitelé tak Araby povzbuzují, aby ve městě zůstali a udrželi tak arabský nárok na něj.[54][55] Palestinští Arabové jsou do Jeruzaléma přitahováni především pracovními příležitostmi, zdravotní péčí, sociálním zabezpečení, dalšími benefity a kvalitou života, který Izrael poskytuje jeruzalémským občanům.[56] Arabským obyvatelům Jeruzaléma, kteří se rozhodnout nemít izraelské občanství, je udělena izraelská identifikační karta, která je opravňuje k relativně snadným průchodům kontrolními stanovišti a k cestování po Izraeli, což značně usnadňuje hledání práce. Dále rovněž mají nárok na dotované zdravotnictví a sociální zabezpečení, které Izrael poskytuje svým občanům. Arabové v Jeruzalémě mimo to mohou též posílat své děti do izraelských škol a univerzit.[56]
Demografie hraje významnou roli při sporu o Jeruzalém. V roce 1998 bylo jeruzalémskou správou pro rozvoj navrženo rozšířit městské hranice směrem na západ a inkorporovat tak oblasti s velkým množstvím židovské populace.[57]
Politický statuseditovat | editovat zdroj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f6/Knesset_building_%28edited%29.jpg/220px-Knesset_building_%28edited%29.jpg)
Dne 5. prosince 1949 prohlásil první izraelský premiér David Ben Gurion Jeruzalém hlavním městem Izraele[58] a od té doby zde sídlí všechny složky státní moci (moc zákonodárná, výkonná a soudní), s výjimkou ministerstva obrany, které sídlí v Tel Avivu.[59] V době tohoto prohlášení byl Jeruzalém rozdělen mezi Izrael a Jordánsko, a tak byl za izraelské hlavní město považován pouze západní Jeruzalém. Bezprostředně po šestidenní válce v roce 1967 však Izrael anektoval východní Jeruzalém a učinil tak z něj de facto součást hlavního města. Status „celého a sjednoceného“ Jeruzaléma, coby hlavního města, Izrael zakotvil v roce 1980 v základním zákonu Základní zákon: Jeruzalém (tzv. „Jeruzalémský zákon“).[60]
Status „sjednoceného Jeruzaléma“ jako izraelského „věčného hlavního města“[58][61] je v rámci mezinárodního společenství kontroverzní. Většina států má své diplomatické mise mimo Jeruzalém.
Nezávazná rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 478, která byla schválena 20. srpna 1980, měsíc po přijetí Jeruzalémského zákona, prohlásila tento základní zákon „neplatným“, který navíc musí být „okamžitě zrušen“. OSN dále vyzvala své členské státy, aby přesunuly své ambasády z Jeruzaléma, což měla být forma trestného opatření. Většina států s ambasádami v Jeruzalémě této rezoluci vyhověla a přesunula svá zastoupení do Tel Avivu, kde existovalo mnoho ambasád již před přijetím rezoluce č. 478. V roce 1995 americký Kongres schválil přesun americké ambasády z Tel Avivu do Jeruzaléma přijetím takzvaného Jerusalem Embassy Act.[62] Přestože byl zákon schválen, ambasáda byla přesunuta až v roce 2018 za vlády prezidenta Donalda Trumpa.[63]
Dne 28. října 2009 varoval generální tajemník OSN Pan Ki-mun, že aby bylo dosaženo míru, bude muset být Jeruzalém hlavním městem Izraele i uvažovaného budoucího palestinského státu.[64] Dne 6. prosince 2017 však byl Jeruzalém uznán americkým prezidentem Donaldem Trumpem za hlavní město Izraele a v souvislosti s tím byl vydán i pokyn k přesunutí americké ambasády, sídlící v Tel Avivu, do Jeruzaléma.[65] Už v dubnu 2017 uznalo Jeruzalém za hlavní město Izraele i Rusko, ovšem výslovně pouze Západní Jeruzalém.[66]
V Jeruzalémě se nachází nejvýznamnější státní instituce, včetně Knesetu,[67] Nejvyššího soudu,[68] či oficiálních rezidencí prezidenta a premiéra. Před založením Izraele sloužil Jeruzalém jako administrativní hlavní město britského mandátu Palestina, který zahrnoval dnešní Izrael a Jordánsko.[69] V letech 1949 až 1967 byl západní Jeruzalém hlavním městem Izraele, ačkoliv tak nebyl mezinárodně uznáván, a to kvůli rezoluci valného shromáždění OSN č. 149, která počítala s Jeruzalémem jako s mezinárodním městem (corpus separatum). V důsledku šestidenní války v roce 1967 se dostal celý Jeruzalém pod izraelskou kontrolu. Dne 27. června 1967 vláda Leviho Eškola rozšířila izraelské právo a jurisdikci na východní Jeruzalém, avšak souhlasila s tím, že správa Chrámové hory, bude přenechána jordánskému waqfu pod jordánským ministerstvem pro náboženské záležitosti.[70] V roce 1988 Izrael nařídil z bezpečnostních důvodů uzavřít Orient House, jenž byl domovem arabské studentské společnosti, ale zároveň též velitelství Organizace pro osvobození Palestiny (OOP). Budova byla znovu otevřena v roce 1992 jako palestinský penzion.[71][72] Podle Mírových dohod z Osla měl být konečný status Jeruzaléma určen jednáním s Palestinskou samosprávou, která požaduje východní Jeruzalém jako hlavní město svého budoucího palestinského státu.[11]
Česká republika, stejně jako Evropská unie, považuje Jeruzalém za budoucí hlavní město Izraele i Palestiny.[73] Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky ale v reakci na rezoluci UNESCO o památkách v Jeruzalémě označila město již za stávající hlavní město Izraele a vyzvala vládu, aby se zasazovala o respektování tohoto statusu.[74]
Náboženská významnosteditovat | editovat zdroj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/Western-wall-plaza.jpg/220px-Western-wall-plaza.jpg)
Jeruzalém je posvátným místem tří hlavních světových monoteistických náboženství: judaismu, křesťanství a islámu. Podle statistické ročenky z roku 2000 se ve městě nachází 1204 synagog, 158 kostelů a 73 mešit.[75] Navzdory snahám o pokojné mírové náboženské soužití jsou některá místa, jako například Chrámová hora, místem neustálého napětí a sporů.
Pro židy je Jeruzalém nejposvátnějším místem. To pramení z víry, že si Hospodin toto místo vyvolil, aby zde přebýval. Zasvěcen byl Židům Jeruzalém již v 10. století př. n. l., kdy jej hlavním městem biblického Izraele prohlásil král David. Nejvýsadnější postavení má Jeruzalém rovněž proto, že zde stály dva jeruzalémské Chrámy, konkrétně Šalomounův chrám a později druhý Chrám.[5] O významnosti města svědčí i jeho zmínka v Bibli, kde je jmenováno celkem 632krát. Nejsvětějším židovským místem je v Jeruzalémě Západní zeď, známá též jako Zeď nářků, která je pozůstatkem vnější hradby druhého Chrámu.[76] Jeruzalém ovlivnil i stavbu synagog po celém světě, které jsou tradičně stavěny tak, aby byl aron ha-kodeš (schrána na Tóru) směrem k tomuto městu[77] (u jeruzalémských synagog pak má směřovat k Chrámové hoře).[78] Směrem k Jeruzalému se rovněž recitují, podle předpisu v Mišně, který byl kodifikován v kodexu Šulchan aruch, denní modlitby.[78][79]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f5/Holy_sepulchre_Anastasis.jpg/170px-Holy_sepulchre_Anastasis.jpg)
Křesťanství uctívá Jeruzalém nejenom pro jeho starozákonní historii, ale rovněž pro jeho významnost v životě Ježíše Nazaretského. Podle Nového zákona byl Ježíš do Jeruzaléma přinesen krátce po svém narození[80] a později, již jako dospělý, vyčistil druhý Chrám.[81] Byl to rovněž Jeruzalém, kde měl Ježíš podle tradice se svými apoštoly poslední večeři (též večeři Páně) na hoře Sijón.[82][83] Významnými křesťanskými místy jsou Via Dolorosa (Křížová cesta) na Golgotu a Golgota samotná, která má být místem Ježíšova ukřižování. Evangelium podle Jana popisuje Golgotu jako místo „blízko města,“[84] zatímco archeologické nálezy z 90. let 20. století naznačují, že se Golgota mohla nacházet poblíž hradeb uvnitř dnešní hranice města.[85] Za biblickou Golgotu je však většinou křesťanů považováno místo, na němž stojí bazilika Svatého hrobu, která je již téměř dva tisíce let křesťanským poutním místem.[85][86][87]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ed/Jerusalem-2007-Temple_Mount-Al-Aqsa_Mosque_01.jpg/220px-Jerusalem-2007-Temple_Mount-Al-Aqsa_Mosque_01.jpg)
Jeruzalém je v neposlední řadě považován za třetí nejsvětější místo islámu.[88] O jeho významnosti svědčí i to, že jeruzalémská Chrámová hora byla vůbec prvním ze dvou míst, jejichž směrem (kibla) směřovaly muslimské modlitby (arabsky: صلاة, salát). Mohamed však po roztržce s židy, kteří jej nepřijali za svého proroka, změnil kiblu ke svatyni Ka'ba v Mekce.[89] Pro islám má nicméně Jeruzalém význam především díky Mohamedově noční cestě v roce 620. Muslimové věří, že se Mohamed zázračně přenesl z Mekky na Chrámovou horu, odkud vstoupil na nebesa, kde se setkal s proroky islámu.[90][91] Přesto však v Koránu samotném není o Jeruzalému žádná zmínka, přinejmenším ne výslovná. Běžné muslimské komentáře však ztotožňují místo, odkud měl Mohamed vystoupit do sedmého nebe, navštívit ráj a peklo a hovořit s Alláhem a proroky, s Chrámovou horou. Konkrétně první verš súry Noční cesta (Al-Isrá´) zmiňuje jako cíl Mohamedovy cesty nejvzdálenější mešitu (arabsky mešitu al-Aksá).[92] Dnes se na Chrámové hoře nacházejí dvě muslimské památky, které tuto událost připomínají: mešita al-Aksá, jejíž jméno je podle muslimů zmíněno v Koránu, přestože v době jeho vzniku ještě tato mešita neexistovala, a Skalní dóm, který stojí nad základním kamenem, z něhož, jak muslimové věří, Mohamed vstoupil na nebesa.[93]
Ekonomikaeditovat | editovat zdroj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/de/HadarS.jpg/220px-HadarS.jpg)
Historicky byla jeruzalémská ekonomika postavena téměř výhradně na věřících poutnících, a to hlavně kvůli vzdálenosti od hlavních přístavů v Jaffě a Gaze.[94] Jeruzalémské religiózní památky zůstávají i dnes nejnavštěvovanější zahraničními návštěvníky a většina turistů navštíví Západní zeď a Staré Město,[2] nicméně v uplynulých zhruba padesáti letech začalo být stále jasnější, že Jeruzalém nemůže stavět svou ekonomiku jen na náboženském cestovním ruchu a své náboženské významnosti.[94]
Zdroj:https://cs.wikipedia.org?pojem=JeruzalémText je dostupný za podmienok Creative Commons Attribution/Share-Alike License 3.0 Unported; prípadne za ďalších podmienok. Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Podmienky použitia.
Úmrtí v roce 2023
Ústup ledovců od roku 1850
Číňané
Čína
Časová osa ruské invaze na Ukrajinu
Časová osa ruské invaze na Ukrajinu (2022)
Čeština
Čeng-te
Černá Hora
Červorovcovití
Česká Wikipedie
Česko
Čip
Ču Čchen-chao
Ču Jou-sung
Říše Čching
Říše Ming
Řeholnice
Šalomounovy ostrovy
Šestidenní válka
Šiveluč
Škrkavka dětská
Šlechtění rostlin
Špaček obecný
Špitál
Ťi-an
Ťiang-si
Železniční napájecí soustava
Železniční trať Samedan–Pontresina
Železniční trať Svatý Mořic – Tirano
Železniční trať Thusis – Svatý Mořic
Železniční uzel
Železnice
Žena
Živočichové
Životní prostředí
Životní strategie
1. květen
10. červenec
11. duben
1373
14. duben
15. červen
1519
1584
1585
1673
1674
17. duben
17. září
1823
1859
1862
19. duben
1912
1918
1922
1924
1933
1936
1942
1948
1953
1958
1962
1963
1975
1977
1978
1992
1993
1997
20. duben
20. srpen
2000
2005
2012
2013
2023
23. duben
24. duben
26. duben
28. duben
3. květen
30. duben
4. květen
5. květen
552
6. květen
6. srpen
8. květen
Abel Tasman
Adaptace
Administrativní dělení Švýcarska
Agrochemikálie
Agronomie
Akutní stav
Alžběta II.
Albedo
Albula
Alex Ferguson
Alpy
Aman (zpravodajská služba)
Andrej Andrejevič Vozněsenskij
Angličtina
Anglie
Antarktida
Antibiotická rezistence
Apple II
Arabské povstání v Palestině 1936–1939
Arcidiecéze vratislavská
Ariánství
Ariane 5
Arktida
Augustus Pugin
Austrálie
Autoritní kontrola
Azovstal
Belfast
Belisar
Bernina
Big Ben
Bitva o Madagaskar
Bitva o Mariupol
Bitva u Puebly
Boca Chica (Texas)
Bondování
Britská armáda
Brno
Bublinová síť
Bylina (pověst)
Byzantská říše
Bzenecká lípa
Callisto
Cement
Chajim Herzog
Charles Ingram
Chathamské ostrovy
Chcete být milionářem?
Chitin
Chov hospodářských zvířat
Chronické onemocnění
Chrysococcyx
Chur
Chu Čeng-jen
Civilizace
Commons:Featured pictures/cs
Dýchací soustava
Dahomejské Amazonky
Decimace
Demodulátor
Den Ochi
Digital object identifier
Dolnoslezské vojvodství
Domestikace
Doněcké akademické oblastní činoherní divadlo
Dopady globálního oteplování
Dritan Abazović
Druh
Druhá světová válka
Dynastie Jižní Ming
Ekonomické důsledky klimatických změn
Ekonomické důsledky ruské invaze na Ukrajinu (2022)
Emmanuel Macron
Encyklopedie
Energetika
Engadin
Environmentální migrace
Europa (měsíc)
Eutelie
Evoluce
Evropa
Evropská kosmická agentura
Evropská unie
Evropské hlavní město kultury
Extrémofil
Extrémy počasí
Ezer Weizman
First-person shooter
Flags of the World
Fosilie
Fosilní palivo
Francie
Francouzská intervence v Mexiku
František Plass
Galileovy měsíce
Ganymedes (měsíc)
Gemeinsame Normdatei
Generálmajor
Geneticky modifikovaný organismus
Glasnosť
Globální město
Globální oteplování
Gonochorismus
Gordon Lightfoot
Gottfried Lindauer
Graubünden
Gulag
Guy Lafleur
Háďátka
Háďátko obecné
Habsburská monarchie
Hagana
Haka
Hala století ve Vratislavi
Havaj
Hebrejština
Hlístice
Hlas
Hlavní strana
Hltan
Hmyz
Hnízdní parazitismus
Hnojivo
Hnutí Svoboda (Slovinsko)
Hromadná vymírání
Ignác Schiebl
Ignacio Zaragoza
Ignacy Mościcki
Indonésie
Ingenuity
Inkubace vejce
Integrovaný obvod
International Standard Book Number
International Standard Serial Number
Internet Archive
Itálie
ITV
Ivan Vyskočil
Izrael
Izraelská strana práce
Izraelské obranné síly
James Cook
Janez Janša
Jan Kostrhun
Jeruzalém
Jicchak ha-Levi Herzog
Josef Jařab
Juliana z Norwiche
Jupiter (planeta)
Jupiter Icy Moons Explorer
Kachna
Kaligrafie
Kamčatka
Karel III. Britský
Kariéra
Kategorie:Čas
Kategorie:Články podle témat
Kategorie:Život
Kategorie:Dorozumívání
Kategorie:Geografie
Kategorie:Historie
Kategorie:Hlavní kategorie
Kategorie:Informace
Kategorie:Kultura
Kategorie:Lidé
Kategorie:Matematika
Kategorie:Příroda
Kategorie:Politika
Kategorie:Právo
Kategorie:Rekordy
Kategorie:Seznamy
Kategorie:Společnost
Kategorie:Sport
Kategorie:Technika
Kategorie:Umění
Kategorie:Věda
Kategorie:Vojenství
Kategorie:Vzdělávání
Kategorie:Zdravotnictví
Keporkak
Klaus Schulze
Kmen (biologie)
Kníže z Ning
Koncentrační tábor
Korálový útes
Korunovace britských panovníků
Kosmopolitismus
Kostice (kytovci)
Kresy
Kril
Krysa ostrovní
Kukačka nádherná
Kukačka obecná
Kukačky
Kuo-c’-ťien
Kutikula
Kyjevská Rus
Kytovci
Les
Lesní požár
Library of Congress Control Number
Libra šterlinků
Lipidy
Listed building
Londýn
Lov velryb
Málo dotčený taxon
Ma'arach
Madagaskar
Magdeburské právo
Maia Sanduová
Manchester United FC
Manuel Estiarte
Maorština
Maorové
Maorská vlajka
Mariupol
Meda Mládková
Medozvěstkovití
Menahem Pressler
Methan
Mezifrekvenční zesilovač
Mezinárodní měnový fond
Mezinárodní standardní identifikátor jména
Mezinárodní svaz ochrany přírody
Migrace zvířat
Mistrovství světa v šachu
Mittelbau-Dora
Mládě
Modelový organismus
Modernismus (literatura)
Modropláštník nádherný
Moldavsko
Monokultura
Moskevské velkoknížectví
Moskva slzám nevěří
Mt. Everest
Nápověda:Úvod
Nápověda:Úvod pro nováčky
Nápověda:Historie stránky
Nápověda:Obsah
Národní knihovna České republiky
Národní knihovna Izraele
Němčina
Německé císařství
Nacismus
Nadace Wikimedia
Nan-čchang
Nanking
Nikica Valentić
Nová Guinea
Nová Kaledonie
Nový Zéland
Novogotika
Novozélandská vlajka
Oběhová soustava
Odlesňování
Odra
Okyselování oceánů
Operace Overlord
Organizace spojených národů
Ostrogóti
Ovce
Oxid uhličitý
Paliativní péče
Palivo
Pandemie covidu-19
Pandemie covidu-19 v Česku
Parazitismus
Pastýřský list
Pavol Mešťan
Pcho-jang-chu
Pečeť
Peřovec kukaččí
Peking
Permafrost
Perseverance
Pesticid
Peter Habeler
Petruška Šustrová
Petr Klíma
Philippe Sollers
Piastovci
Placenta
Plejtvákovití
Plotní (Brno)
Poddruh
Podněstří
Podvod
Pohlavní dimorfismus
Pohlavní orgán
Pohoří
Pojistný podvod
Polární zesílení
Polština
Polská lidová republika
Polské království
Polsko
Polynésané
Pontresina
Populace
Porodní asistentka
Portál:Aktuality
Portál:Doprava
Portál:Geografie
Portál:Historie
Portál:Kultura
Portál:Lidé
Portál:Náboženství
Portál:Obsah
Portál:Příroda
Portál:Ptáci
Portál:Sport
Postmodernismus (literatura)
Potravina
Povijnice batátová
Povstání knížete z Ning
Právo
Praktická sestra
Prase
Pravda (noviny)
Prezident Izraele
Prezident Polska
Prokopios z Kaisareie
Provincie Sondrio
Pruské království
Pruské Slezsko
Prvoústí
Pseudocoel
Pseudonym
Ptáci
Ptačí hnízdo
PubMed
Q6122670#identifiers
Q6122670#identifiers|Editovat na Wikidatech
Q647144#identifiers
Q647144#identifiers|Editovat na Wikidatech
Rákosník obecný
Růstový hormon
Ralph Boston
Rasismus
Realismus (literatura)
Reinhold Messner
Rezoluce Valného shromáždění OSN č. 3379
Rhétská dráha
Robert Fico
Robert Golob
Robert Kaliňák
Romantismus (literatura)
Rostliny
Roup dětský
Royal Air Force
Rozchod koleje
Rozmnožování
Rozpad Sovětského svazu
Ruská invaze na Ukrajinu
Ruská invaze na Ukrajinu (2022)
Ruská literatura
Rusko
Ryby
Sün-fu
Sýkořice vousatá
Sýrie
Samuel Thornton Durrance
Santa Cruz (souostroví)
Sedentismus
Severní Irsko
Seznam maorských božstev
Seznam pruských panovníků
Seznam stálých zástupců Izraele při Organizaci spojených národů
Shamrock
Sionismus
Sjednocení Německa
Skleníkové plyny
Skotsko
Slezská nížina
Slezsko
Slovenska demokratska stranka
Slovensko
Slovinsko
Smrt
Soňa Červená
Socialistický realismus (literatura)
Sopečná erupce
Soubor:Т. Г. Шевченко. Квітень 1859.jpg
Soubor:07R01.jpg
Soubor:Alex Ferguson.jpg
Soubor:Alnus parvifolia SRIC SR 95-15-01 img1.jpg
Soubor:Andrey Voznesenskiy.jpg
Soubor:Apple-II.jpg
Soubor:Baumwoll-Erntemaschine auf Feld.jpeg
Soubor:CelegansGoldsteinLabUNC.jpg
Soubor:Change in Average Temperature-cs.svg
Soubor:Charles Ingram 1.jpg
Soubor:Cowbird egg.JPG
Soubor:Elizabeth Tower, London SW1 - geograph.org.uk - 3513827.jpg
Soubor:Ezer Weizman 9.jpg
Soubor:Femme Maori avec un tatouage au menton 1998-3173-139.jpg
Soubor:FIAV normal.svg
Soubor:Flag of Mars.svg
Soubor:Francesco Salviati - Portrait of Totila, c. 1549.jpg
Soubor:Haka performed during US Defense Secretary's visit to New Zealand (1).jpg
Soubor:Humpback Whales - Flickr - Christopher.Michel (38) (cropped).jpg
Soubor:Israeli President Chaim Herzog.jpg
Soubor:Manel Estiarte (Diada de Sant Jordi 2009).jpg
Soubor:Mere from pounamu, maori weapons, Canterbury Museum, 2016-01-27.jpg
Soubor:Ming artillerymen.jpg
Soubor:Nursing students.jpg
Soubor:Page 310 - Te Kooti's House.jpg
Soubor:Persimmon and Three Yellow Tangerines.jpg
Soubor:Reed warbler cuckoo.jpg
Soubor:RhB ABe 4-4 III Kreisviadukt Brusio.jpg
Soubor:Rynek Starego Miasta We Wroclawiu (152991773).jpeg
Soubor:Shining Bronze-Cuckoo Dayboro.JPG
Soubor:Statue of Kupe, Wellington Waterfront.jpg
Soubor:The history of mankind (1896) (14763687525).jpg
Soubor:Thigh moko.jpg
Soubor:Tino Rangatiratanga Maori sovereignty movement flag.svg
Soubor:Tuterei KarewaWC.jpg
Soutěžní pořad
SpaceX
SpaceX South Texas launch site
Speciální:Kategorie
Speciální:Nové stránky
Speciální:Statistika
Speciální:Zdroje knih/80-200-1331-8
Speciace
Spojené království
Spojené státy americké
Srbsko
Střízlíkovec chathamský
Střízlíkovec novokaledonský
Střízlíkovec novozélandský
Střelba na základní škole v Bělehradě
Staroslověnština
Starověký Řím
Starship (SpaceX)
Starship Test Flight
Surovina
Světová ekonomika
Světová zdravotnická organizace
Světové dědictví
Sval
Svatý Mořic (Švýcarsko)
Třída T 47
Tahiti
Taras Ševčenko
Taxon
Tel Aviv
Tenkohlavec lidský
Terciární sektor
Texas
Textilní vlákno
Tichomoří
Ting Li-žen
Tirano
Tiskař
Tori Bowieová
Totila
Trávicí soustava
Tropické cyklóny a změna klimatu
Tunel
Turecko
Tur domácí
Tyranovec domácí
Ukrajinština
Ukrajina
Ukrajinci
Ukrajinská literatura
UNESCO
Války o rakouské dědictví#První slezská válka
Výroba oceli
Všeobecná sestra
V-2
Val Poschiavo
Vanuatu
Vejce
Velká čistka
Vichistická Francie
Viktor Zvjahincev
Vláda Černé Hory
Vlaštovka obecná
Vladimir Kara-Murza
Vlasta Prachatická
Vlhovec hnědohlavý
Vliv globálního oteplování na člověka
Vlna veder
Volby prezidenta Francie 2022
Vratislavská univerzita
Vratislavské knížectví
Vratislav (město)
Vymírání
Vzdušný prostor
Vzestup hladiny oceánů
Wales
Wang Jang-ming
Welfare zvířat
Westminsterské opatství
Westminsterský palác
Wiki
Wikicitáty:Hlavní strana
Wikidata:Hlavní strana
Wikiknihy:Hlavní strana
Wikimedia Česká republika
Wikimedia Commons
Wikipedie:Údržba
Wikipedie:Časté chyby
Wikipedie:Často kladené otázky
Wikipedie:Článek týdne
Wikipedie:Článek týdne/2022
Wikipedie:Článek týdne/2023
Wikipedie:Článek týdne/Archiv
Wikipedie:Citování Wikipedie
Wikipedie:Dobré články
Wikipedie:Dobré články#Portály
Wikipedie:Encyklopedický styl
Wikipedie:Kontakt
Wikipedie:Nejlepší články
Wikipedie:Obrázek týdne
Wikipedie:Obrázek týdne/2022
Wikipedie:Obrázek týdne/2023
Wikipedie:Ověřitelnost
Wikipedie:Požadované články
Wikipedie:Pod lípou
Wikipedie:Portál Wikipedie
Wikipedie:Potřebuji pomoc
Wikipedie:Průvodce
Wikipedie:Průvodce (odkazy)
Wikipedie:Seznam jazyků Wikipedie
Wikipedie:Velvyslanectví
Wikipedie:Vybraná výročí dne/květen
Wikipedie:Vyhněte se vyhýbavým slovům
Wikipedie:Vzhled a styl
Wikipedie:WikiProjekt Kvalita/Články k rozšíření
Wikipedie:Zajímavosti
Wikipedie:Zajímavosti/2022
Wikipedie:Zajímavosti/2023
Wikipedie:Zdroje informací
Wikislovník:Hlavní strana
Wikiverzita:Hlavní strana
Wikizdroje:Hlavní strana
Wikizprávy:Hlavní strana
Wolfenstein 3D
Zdeněk Fiala
Zdeněk Veselovský
Zdenko Velecký
Zdravotník
Zdravotnictví
Země
Zemědělství
Země Koruny české
Zobák
Zpětné vazby klimatických změn
Text je dostupný za podmienok Creative
Commons Attribution/Share-Alike License 3.0 Unported; prípadne za ďalších
podmienok.
Podrobnejšie informácie nájdete na stránke Podmienky
použitia.
www.astronomia.sk | www.biologia.sk | www.botanika.sk | www.dejiny.sk | www.economy.sk | www.elektrotechnika.sk | www.estetika.sk | www.farmakologia.sk | www.filozofia.sk | Fyzika | www.futurologia.sk | www.genetika.sk | www.chemia.sk | www.lingvistika.sk | www.politologia.sk | www.psychologia.sk | www.sexuologia.sk | www.sociologia.sk | www.veda.sk I www.zoologia.sk